Basert på en sann historie
Siste nytt fra hele verden:
OL i Paris 1924 er nå over.
Eric Liddell, briten som tok gull på 400 meter,
ble lovet den amerikanske drømmen.
Men den berømte atleten som ble tilbudt flere sponsorkontrakter
har takket nei til dem alle. Han har blitt med i London Missionary Society
og flyttet til Kina og gift seg med sitt livs kjærlighet, Florence MacKenzie.
Der skal de danne familie. Han skal undervise og leve et givende liv.
Å tilby en hjelpende hånd og litt håp
er den eneste rikdommen han trenger.
Med litt flaks finner man noen i livet
som kan hjelpe deg å bli en verdig person.
Jeg var så heldig for mange år siden, da jeg møtte Den flygende skotten.
Han het Eric Liddell.
NI ÅR TIDLIGERE
Han ble kjent da han nektet å løpe en 400-meter på en søndag
da han pleide å vie seg til familien
og vise takknemlighet for alle velsignelser de hadde fått.
I seierens glans ble han berømt som mannen som sto for sine prinsipper.
Men for ham var det ikke en så storslått gest.
Etter utdannelsen vendte han tilbake til Kina
der han underviste i kjemi, engelsk og kroppsøving.
TIANJIN, JULI 1937
De mangeårige kampene mellom Japan og Kina
hadde uthulet vår lykke og forårsaket vårt folk stor lidelse.
Hent soldatene!
Snu.
Snu. Japanerne kommer.
Dette er professor Liddell.
Tusen takk.
Født fattig har man sine knep.
Jeg fikk det til å fungere når og hvor det var nødvendig.
Professor Liddell kalte meg Xi Niu.
Jeg fikk betalt for å kjøre til skolen der han underviste fattige barn.
Inn med dere!
Sitt ned og vær stille, takk. Sett dere.
P for Peter. C for Cat.
Lærer Liddell, Song Tianjia er ikke her ennå.
Ha sa at pærene er modne nå. Han ville ta med noen til deg.
Lærer Liddell!
Jeg kommer!
Lærer Liddell!
Nei, Song!
Song!
- Song! - Det er over.
Da jeg var yngre løp jeg bare fra vepsebol
eller noen som prøvde å fengsle meg.
Men jeg løp med herr Li.
Løpingen hjalp ham å finne fred.
Men den dagen ble jeg slått av hans mot
da han løp for å finne fred i den eskalerende krigen.
DET BRITISKE KONSULAT
Florence vil drepe deg for dette. Og meg også, sannsynligvis.
Hun ville gjort det samme i mitt sted.
Vi kom for å hjelpe folk. Vi kan ikke dra hjem ved første bekymring.
Barna dine er også folk, Eric.
De er unge. Florence vil være der for dem.
La meg avslutte det jeg har begynt.
Vær så snill og gi dette til noen i nød.
- Pappa, jeg er redd! - Det er ingen fare.
Hvordan går den der sangen som mamma liker så godt?
Kan dere hjelpe meg?
Still min sjel
Gud står ved min side
- Spill du. - Bær med tålmodighet
ditt kors av smerte og sorg
Florence.
Takk Herren at de sover godt.
Jeg lovte å hjelpe sykehuset i Xiaozhang. De trenger utstyr.
- Nå er Roberts sønn... - Syk. Jeg vet det.
Han måtte dra hjem til England for å pleie ham.
Men du er ikke lege som broren din.
Vi har dannet familie.
Ikke bare Guds familie,
men vår egen.
Jeg elsker deg, Florence, av hele mitt hjerte.
Jeg vet hva slags mann jeg giftet meg med.
Hjelp meg å pakke nå.
Kom an, Heather. Er ikke Xu flott?
Sånn ja.
Xu...
Pass godt på ham mens vi er borte.
Stol på meg, fru Li. Jeg lover å beskytte Eric.
Før okkupasjonen hadde herr Li søkt om om permisjon
fra London Missionary Society for å reise til Canada med familien.
Men tillatelsen hadde ennå ikke kommet.
Han følte seg forpliktet til å hjelpe folk i nød,
i både gode og dårlige tider.
Jeg kommer så fort jeg kan. Fortell bestemor at vi alle har det bra.
Dere må vise deres fine håndskrift,
så skal jeg vise barna her hvordan man skriver like fint.
- Ikke tro at det er en gullmedalje. - Å, Florence...
- En siste klem, jenter. - Vi skal snart være sammen igjen.
Alle som ikke er passasjerer, må forlate skipet!
Jeg er snart hjemme igjen.
Ha det.
Jeg elsker dere.
- Jeg kommer til å savne deg. - Jeg også. Jeg er snart hjemme.
Pass på den nye babyen. Lov meg det.
Jeg lover.
Tross at den japanske hæren hadde plyndret og tatt hjemmet hans,
trodde herr Li på å be for sine fiender.
Jeg hadde andre tanker, men jeg holdt dem for meg selv
siden jeg prøvde å lære å respektere herr Li.
Det tok lang tid før jeg forsto nytten i hans tenkesett.
Herr Li ble tvunget til å forlate hjemmet sitt
og søke ly med andre flyktninger ved skolen der han underviste.
Er de til meg?
Takk.
Vi går ut og løper. Kom an!
Nå løper vi. Vi blir varme om vi løper.
Han løp hver dag uten unntak.
Det tok meg en stund å innse
at han ikke bare løp for seg selv, men også for oss.
Hvor er din pappa og mamma?
Vil du bli med?
Kom.
Takk.
Samling her.
Jernsulfid.
Syre.
Kjenner dere lukten?
Det smaker ganske godt.
La meg prøve.
Ikke gjør det. Han dyppet pekefingeren, men puttet lillefingeren i munnen.
Onkel Li, det kom et brev til deg!
Hva har du der?
Maureen.
Er det datteren din?
Når kommer får du se henne?
Snart.
Veldig snart, tror jeg.
Jeg savner også familien min.
Kom her.
- Onkel Liddell, er dette deg? - Ja, det er det.
Før hårfestet krøp bakover.
- Hvor i all verden fant du det? - Jeg har mine metoder.
Jeg fant det for lenge siden. Det er til deg.
Kan du hjelpe meg å finne et barnehjem til ham?
Xiao Shitou. Kan du arbeide?
Ålreit. Heretter får du bo her.
Du får hjelpe meg å vaske bilen og annet.
Vi er ikke i slekt. Jeg vil bo hos onkel Liddell.
Han er ikke kineser. Vi er kinesere.
Han sier at han også er kineser.
Nonsens! Onkel Liddell er utlending. Dere ligner ikke engang hverandre.
Jeg er født her, så jeg er sannelig kineser.
Ikke sant?
Heretter får du sitte med oss. Vi er en familie.
Nå spiser vi.
Uten herr Liddell ville vi ikke sittet her og spist.
Uansett opprinnelse så er vi likevel en familie.
Jeg har bodd her halve livet mitt,
så jeg hever en kopp for dere, mine venner,
med en drikk som kommer fra mitt første hjem.
- La oss drikke te sammen. - For Kina.
Skål!
Den var het.
Du vet min bror Robert. Han drev sykehuset i Xiaozhang.
Før han dro ba han meg om å skaffe utstyr til legene der.
Nei, du fikk den av faren din.
Dessverre er det alt jeg har nå. Det ville gledet ham om den hjalp.
- Ikke denne. - Vær så snill, jeg ber deg.
Håper den er verd nok. Listen er ganske lang.
Vis passerseddelen.
Gå ut nå!
La meg ta meg av dette.
Vis oss den!
Stopp ham! Stopp ham!
Jeg er lei for det.
Eric Liddell.
Den olympiske sprinteren.
- Hva gjør du i Kina? - Underviser.
Du kan gå.
Takk.
Kjør.
Rømlingen er ivaretatt.
Månedene gikk og det var ofte nære på med de japanske soldatene.
Livet var fullt av farer og vi havnet ofte i kryssilden mellom de stridende.
Med Erics iver etter å hjelpe de i nød og mine kontakter i underverdenen
klarte vi å fullføre våre oppdrag.
De medisinske forsyningene er her.
Det var ikke så ille.
Eric, kan du be for en døende pasient?
Selvsagt.
- Den olympiske sprinteren. Skal vi tevle? - Hva da? I min alder?
Løp! Kom an!
Kom an!
Du har vel to hender?
7. DESEMBER 1941
KRIG! PEARL HARBOR ANGREPET
Si etter meg: Jeg, Hugh...
Jeg, Hugh...
- ...tar deg, Catherine, til min make... - ...tar deg, Catherine, til min make...
og lover å elske og ære...
i gode og onde dager...
- Dette er Guds hus. Legg ned våpnene. - Vær stille.
Kaptein, du har ikke rett til å være her. Kan vi ikke bare...?
Japans mektige keiser
vil gi dere alle et nytt hjemsted.
Kaptein, du har ikke rett til å være her.
Vi er i krig.
Onkel Niu! Onkel Niu!
- Hva er det, Xiao Shitou? - Jeg må prate med ham.
- Onkel Niu! - Hva er det? Få igjen pusten først.
Japanske soldater har tatt onkel Liddell.
- Hva da? Hvor fra? - Fra kirken.
Onkel Niu, vent på meg!
Vent! Onkel Niu, vent på meg!
Dumme unge! Hvorfor løp du etter meg? Hvorfor?
Se på knærne dine!
Din dumme unge!
DEN LYKKELIGE VEIENS PLASS
Dere er her takket være den japanske keisers velvilje.
Fram til i dag lever dere ennå.
Vår keisers leir vil beskytte dere.
Dere vil bli holdt borte fra krigens farer,
men dere vil være under streng kontroll.
Bortsett fra dere som har familie. De øvrige vil være adskilt.
Alle fluktforsøk vil straffes.
Av sted.
Nei, vi er gift. Vi skal gå den veien.
Vi er gift og skal være sammen.
Vent litt! Dere kan ikke skille oss. Vi er sammen!
Hva er det som skjer?
Catherine er min kone. Vi skal bo sammen.
- Hvordan kan du bevise det? - Det kan du. Du var i bryllupet!
Det Gud har føyd sammen, skal ikke mennesket skille.
Min keiser er gud her!
Vi tjener ingen avguder. Vær så snill...
Fortsett.
- Ta min køye. - Vi klarer dette sammen.
Du, legen...
Jeg fant denne. Den er nok mer din stil.
Takk.
Søtpotet.
Jeg savner onkel Liddell.
Vi spiser først og siden leter vi etter onkel Liddell.
Hva gjør du?
Hva gråter du for?
Hva er galt med deg?
Jeg skal forlate deg her!
Jeg lover å slutte å gråte.
Vær så snill, ikke forlat meg.
Opp med dere!
Hvem er Eric Liddell?
- Hvem er det? - Det er meg!
Gå nå.
Inn med deg.
- Kommandanten vår vil tevle mot deg. - Tevle?
Og trene.
Jeg vil ha en rettferdig kamp.
Når du slipper oss fri, så kan vi tevle.
Du har ikke noe valg.
Vi fant disse.
Xiao Shitou og jeg hadde lett i dager før vi vel fant leiren.
Den var blitt forvandlet til et fengsel
og var mer skremmende enn jeg hadde kunnet ane.
Jeg visste der og da
at jeg måtte bruke mine gamle knep for å hjelpe vennen min.
Onkel Liddell!
Shitou!
Det er japanske soldater overalt her.
Julen kom tidlig i år, Dr. Hubbard.
Det er lengst ned i korridoren.
Ta denne.
Lykke til.
Jeg har savnet deg sånn.
- Herregud, som jeg har savnet deg. - Jeg også.
Se på deg.
Jeg skal forsøke å barbere meg neste gang.
Du burde ikke bli her.
Det er ingen fare. Se.
Jeg laget den til deg. Ingen diamanter denne gangen.
Blir du, så blir jeg. Husker du?
- Vi går. - Kom an!
Hun går nå, ok?
Det er et fjell her.
Vi ser det tapte lammet og synger en sang for å lokke det tilbake.
99 stykker lå der trygt
i beskyttelse av flokken
Men et var langt ute på åsene
langt bort fra den gylne porten
Vi klarer dette.
Trærne forvandler karbondioksiden...
Karbondioksid-CO2.
Til oksygen.
Treet bruker også fotosyntese, som vi snakket om tidligere.
Hvor får treet vann fra?
Ja, røttene.
Stopp!
Du tar det så alvorlig.
Vi skal konkurrere i morgen.
Eric! Eric! Eric!
Forbasket også!
Det er ikke rettferdig!
- Det er ikke rettferdig, sa jeg! - Godt gjort.
Se på ham! Han sulter! Bort fra meg!
Du vant løpet dagen da Japan invaderte Kina.
Er det han sier sant? Spiste du ikke maten?
Vi takker dere alle.
Hvordan våger du å lure oss?
Vi ga deg god mat.
Du er ikke verdig disse skoene.
Du er ikke verdig!
Nå holder det! Før ham bort.
Li.
Eric.
De kommer til å drepe deg. Hvordan kom du deg hit?
Jeg har mine metoder, du vet.
Dine metoder...
David trenger vann. Han trenger vann.
Jeg har noe til deg.
Eric, du har gjort japanerne sinte.
De kommer til å drepe deg. Vi må få deg ut herfra.
- Hvordan skulle det gagne de andre? - Det gir dem håp.
Hva har de uten deg?
Xu Niu.
Xu Niu...
Velkommen tilbake, gutter! Kan du gå? Sett deg her, David.
Eric, her borte.
Hvordan føler du deg? Du er tilbake.
Noe brukket? Eric, er det noe jeg må vite?
Er du sikker på at du er ok?
Ta inn litt vann. Vi skal vi ta en titt på øyet.
Japanerne taper visst kampene ved fronten.
Det er andre gangen matleveransen ikke kommer. Vi inngikk en avtale.
Klokken 10, lørdag kveld. To ganger i måneden.
Skynd dere!
Jeg kommer.
Vi har 30 minutter på oss. Du blir her med onkel Liddell.
Jeg kommer og henter deg i morgen.
Livet i fengselet var hardt for alle, inkludert vaktene.
Jeg forhandlet med kontaktene mine i fengselet
tross den overhengende faren fra vaktene
som aldri ville forhandle bort keiserens makt.
Stor N og en liten A. Natrium blandet med klor blir...
- Hva strør man på...? - Salt.
Xiao Shitou!
Kom her. Hvilke overraskelser har du til oss?
- Nå setter vi i gang. - Ta den.
Xiao Shitou, vil du at jeg skal lære deg litt kjemi?
Vil du at Daisy skal lære deg engelsk?
Hva er dette? Hvor kom alt dette fra?
Gaver fra landsbyboerne i området.
- Gaver? - Ja.
Vi har lite forsyninger.
Vi skrur av strømmen i 30 minutter og så slår vi den på igjen.
Nei, det holder.
På denne årstiden...
når lyset...
- ...og årstidene veksler... - Da faller de ned!
Sett deg, Daisy! Jeg prøver å undervise.
Vi tar en kort pause.
Jeg er lei for det...
- Har Eric det bra? - Han er ikke frisk.
Vent litt.
Jeg skal ta deg et sted.
- Hva er dette? - Det er et piano.
Når vi kommer ut herfra, skal jeg spille det for deg.
Xu Niu!
Vær så snill, du må få meg ut herfra.
Se hva de har gjort med meg. Vær så snill...
Xu Niu, du må redde meg. De kommer til å drepe meg.
Hvorfor skal du risikere våre liv bare for å redde en utlending?
Han kan dø når som helst der inne.
Hvordan kan vi sitte her og ikke gjøre noe med det?
Det holder!
Denne samtalen er avsluttet!
Jeg har en god ide.
Kom.
Xiao!
Hopp inn.
Skynd dere! Det brenner!
David Marshall. Hvem hjalp David Marshall å flykte?
Catherine!
Jeg vet ingenting. Jeg vet ingenting!
Slutt å straffe oss.
Dere skal beskytte og ikke straffe oss.
Har dere mistet vennen vår, må dere finne ham.
Dere blir alle straffet om jeg ikke får et navn.
Sett ham i hullet til noen tilstår.
David flyktet fra fengselet og ble med i motstandsbevegelsen
for å få nyheter om Japans tiltagende kamp for å vinne krigen.
- Ikke gjør det! - Catherine, det nytter ikke.
Si hvor han er!
Vær så snill, de har ikke gjort noe.
Vis litt barmhjertighet.
Følg fingeren min.
Begge øyne.
Det gjør vondt her.
Så det er denne siden?
- Er det ømt her? - Ja, dypt inni.
Jeg får migrene stadig oftere.
Reis deg.
På begge føtter. Sett deg ned.
- Min køye. - Forsiktig med hodet hans.
Vi trenger varmt vann og en fille.
Hugh?
Kan du høre meg?
- Hører du meg? Vet du hvor du er? - Catherine...
Vi legger den på pannen.
Det kan være bronkitt.
Men...
mer trolig er det akutt bakteriell lungebetennelse.
Han trenger medisin.
Snart, for ellers...
Har du noen ideer?
FARE HØYSPENNING
Eric Liddell vil prate med deg.
Major Kenji, du må gi medisin til Hugh Johnson.
Vi har ingen medisin. Vi har ingen mat.
Da ber jeg deg se gjennom fingrene når forsyningene smugles inn.
Ingen smugling har forekommet i denne leiren.
La meg løpe mot deg igjen.
Om jeg vinner, så la en besøker ta inn det vi trenger.
Vi har alt løpt, herr Liddell, og jeg slo deg.
Et ordentlig kappløp.
Eric Liddell vil konkurrere mot deg. Han står og venter utenfor.
Om vi slår av strømmen, kan landsbyboerne komme med medisin og mat.
Til oss også.
Tror du at jeg vil tape?
Herr Liddell, jeg vil konkurrere mot deg.
Takk, major.
På søndag.
Én, to, tre!
Løp!
Fortere, fortere, fortere!
- Håper jeg ikke forstyrrer. - Nei da.
Hele leiren bidro for å gi deg et ordentlig måltid
så du får styrke til kappløpet.
Det er vennlig av dem, men alle trenger vi styrken vår.
Hvis hyrden sulter, hva blir det da av hans får?
Du kan ikke vinne kappløpet.
Du burde ikke engang forsøke. Det kommer til å ta livet av deg.
Jeg har ofte sagt at det var de andres bønner som ga meg seieren.
La oss gi dem noe å be for.
Gå tilbake til forlegningen!
Jeg har vært her i to år. Jeg vil se et kappløp!
Ingen sko?
Man løper med føttene, ikke med skoene.
Stille!
Vær stille! Det kommer ikke til å hjelpe.
La oss be for ham i stedet.
La oss begynne.
Synger de?
Karer, kappløpet begynner nå!
- Han er ikke her. - Sjekk igjen.
Det er på tide. Han kommer med medisinen når som helst.
- Takk skal du ha. - Du har besøk.
Catherine.
- De skal ta inn medisinen i kveld. - Jeg vet det.
Du kommer snart til å bli frisk.
- Du vil bli bedre. - Ja.
Vær sterk.
Du skal bli far.
Vi trodde at du visste det.
Er du gravid?
Gratulerer, Hugh.
Din rakker!
Vær forsiktig!
Dere er ferdige her. Ut herfra.
Ut herfra!
Xiao Shitou!
Ikke gjør det, Xiao!
Dere fanger får aldri gå imot Den keiserlige hæren.
Gutten skal henge der i sju dager.
Min kone og jeg ble hele natten ved gjerdet
og ba og sørget i stillhet tapet av Xiao Shitou,
den fine gutten vi hadde adoptert som vår sønn.
Det var vanskelig å be for de som var så grusomme.
Daisy, min lille pike.
Min lille pike.
Hvorfor er Xiao Shitou død?
Hvorfor?
Han har fått fred der han er nå. Han slipper å lide mer.
Jeg er lei for det.
Da mammaen din døde gjorde det så vondt, men du var der med meg,
så jeg prøvde å finne et spesielt sted inni meg, bare for oss.
Hvor fins dette stedet?
Du må finne den inni deg.
Du må gjøre det for meg og for Xiao Shitou.
Når du finner det, så vil du vite akkurat hva du skal gjøre.
Høres det bra ut?
Vakten som prøvde å advare oss ble satt i hullet.
Alle var takknemlige for hans vennlighet og mot.
La meg gjøre det.
Takk skal du ha.
Jeg kom så langt at jeg sa at jeg tok på meg for stort ansvar.
Og etter en måneds hvile...
- ...ble det mye bedre. - Nettopp.
Kommandant major Kenji Kurata sa til meg
at jeg kan få komme hjem til jul ifølge repatrieringssøknaden.
Men Catherine, som nylig mistet mannen sin, er gravid,
og for hennes og barnets skyld
ba jeg kommandanten om å la henne dra i mitt sted.
Jeg vet at du hadde gjort det samme.
Min evige kjærlighet til deg og barna.
Eric.
Fra onkel Eric til deg.
Hvor vanskelig det enn var, hadde jeg har mottatt beskjeden hans.
Eric Liddells urokkelige tro på menneskehetens godhet
hadde fått kulden i min verdslige sjel til å smelte.
Torsdag, 11. august...
at Japan kapitulerer betingelsesløst.
Hjem!
Det er over! Det er over!
- Hva da? - Krigen!
Krigen er over! Krigen er over!
De skal fly med ørnens vinger. De skal løpe og aldri bli slitne.
Eric Liddells monument, Weifang Kina.
Under vår tid sammen
fikk jeg utallige gaver fra Eric Liddell
som hjalp meg bli en verdig person.
Men den største gaven av dem alle
var hans gave om håp.
Eric Liddell døde av en hjernesvulst fem måneder før Japan kapitulerte.
Interneringsleiren i Weihsien ble befridd 17. august 1945.
Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad